- Victor? Bună. - Bună... te rog.
- Ce mai faci? - Bine.
Îmi cer scuze pentru că te-am invitat să ieșim așa.
Sunt obișnuită să fiu pipăită pe fund la 10.000m înălțime...
... și când în sfârșit cineva își ține mâinile în buzunare, reacționez greșit.
- Să o luăm de la început. - Bine.
- Vii sau te duci? - Nu știu, amândouă.
- Mie îmi spui? - Napoleon? - Da.
Sunt lungi și ieftine și de obicei despre bărbați care se omoară între ei.
1200 de păgâni la 9.99$, nu poți găsi ceva mai bun.
- Napoleon. - Da, este unul dintre favoriții mei.
- Știi ce a salvat viața lui Napoleon? - Nu.
- Ego-ul lui. - Ego-ul lui? - Da.
După ce a pierdut bătălia de la Waterloo, Napoleon s-a izolat pe insula Sfânta Elena.
Nimeni nu știe ce s-a întâmplat cu adevărat, dar versiunea mea preferată este așa:.
Este foarte deprimat și decide să se sinucidă.
Dar se crede că Napoleon avea o asemenea putere
încât a luat de 6 ori doza necesară de otravă.
Stomacul lui este atât de plin de otravă că corpul o respinge pe cea luată de el.
Și nu mai moare. Vezi? Ego-ul.
- I-a salvat viața. - Poate avea nevoie de ochelari.
- Ochelari? - Să citească eticheta de pe sticlă: otravă.
Ciudat că spui asta, sunt zvonuri că Napoleon era paniu.
- Poftim. - Poftim.
Victor cred că rescriem istoria aici.
De ce nu discutăm asta la masă? Doamne, nu îmi vine să cred că te-am invitat iar.
Iar am făcut-o. Stai departe de mine Victor, bine?
Sunt bolnavă, nu am abilitatea de a sta singură 5 secunde.
- Bine. - Bine, ce?
Bine... prânz cu tine.
- Vei prânzi cu mine? - Da. - Nu alergi după un avion?
Voi aștepta.
- Este al meu. - Da, al tău. - Îmi pare rău.
- Tocmai am fost sunata. - Lucrezi?
A, trei, aglomerat.
Stai departe de mine Victor. Am o problemă serioasă.
Sunt ca Napoleon, înghit bărbați otrăvitori până mi s-o face rău.
- Nu ești bolnavă Amelia. - Nu?
Nu, ești puțin panie.
- Eu trebuie să plec. - Eu trebuie să stau.
- Povestea vieții mele. - Și a mea.
Va fi inspecție a CBP, FBI v-a controla aeroportul la ora 9.
Va observa ofițerii două ore și apoi va începe evaluarea ta.
Cât câștigă Novorski?
- D-le? - Cât câștigă, cu cât îl plătesc?
- Cred că îl plătesc cu peșin. - Știu asta, cât?
- 19$ pe oră. - Incredibil.
- Știi că este mai mult decât fac eu? - Așa este în New York.
Unul din oamenii mei a venit la mine ieri și m-a întrebat dacă vreau să mă alătur.
Uită-te la el. Pariază ca Novorski va părăsi aeroportul.
- Ai auzit de asta. - În linii mari.
Adu-l aici. Jake, nu are naționalitate.
Nu are țară, deci automatic este un risc de securitate națională
după cum am interpretat eu articolul 212.
Tot ce vreau este să-l bagi într-un centru de detenție federală.
Dar atunci ce zici de o închisoare federală?
Dar alt aeroport?
Alo?
Au atâția oameni că nu mai este loc nicăieri.
- Ați încercat la FBI? - Da, am încercat la toți, nimeni nu-l vrea.
- Vreți să-l duc înapoi la terminal? - Nu.
De acum încolo Novorski locuiește aici.
Oemenii care vin aici astăzi, mă vor observă pe mine.
Mă vor inspecta pe mine. Dar, ei vor fi atenți la modul în care...
este condus acest aeroport. Deci...
Să le arătăm de ce acesta este aeroportul numărul 1 din State.
Procesăm cam 600 de avioane pe zi, cu 37 de minute pe avion,.
Și aproximativ, 60 de secunde pe pasager.
- Cam multe nuci. - Da, mama soacră le adoră.
De câte ori mă duc în Brazilia mă pune să-i aduc de astea.
Soacra?
Te superi dacă mănânc și eu una?
- De unde ai știut că nu sunt pentru soacră? - Dacă este însurat unde este verigheta?
Și dacă este divorțat de ce mai vorbește de soacra?
- Nici o ofensă soacrelor, dar... - D-le.
- D-le avem o situație la etaj. - Va trebui să aștepte.
Nu poate aștepta. Când 1219 de la Orlando a aterizat...
... i-a găsit medicamente fără rețetă. Au încercat să-i ia pastilele, dar a înnebunit.
- Uite-l, credem că sunt pentru tatăl lui. - D-le, calmați-vă.
Puneți arma jos.
Suntem aici să vă ajutăm.
- De unde este? - Din Rusia. Singurul interpret va venit într-o oră.
Va trebui să găsim o cale să vorbim cu tipul ăsta.
Am o idee d-le.
Victor.
Am nevoie de ajutorul tău.
Îl cheamă Mila Dragovich, sta în Rusia, poate nu vorbește exact dialectul tău
dar am nevoie de tine să traduci. - Să te ajut, de ce?
Pentru că nu vreau să pățească nimeni nimic, vorbește-i și calmează-l.
- Faci asta și te las înapoi în terminal. - Nu, New York.
- Nu ștampilă roșie, verde. - Bine.
- Ai zis da? - Da.
Bine, d-le Dragovich, avem pe cineva să vorbească cu d-vs.
- Cineva să îți vorbească. - Stai afară.
- Vorbești rusește? - Da, sunt rus.
Deci?
Bine, spune-i că pentru a exporta medicamente din țara asta...
... trebuie să aibă actele necesare, o licență medicală de cumpărare.
Bine, mă înțelegi Victor?
Spune că duce medicamentele pentru tatăl lui.
De asta s-a dus în Canada, pentru medicamente, pentru tatăl lui.
Nu contează, avionul său a aterizat în State, trebuie să aibă actele necesare.
Spune că nu știa și nici nu i-a zis cineva că are nevoie de documente.
Atunci i-o spun eu, trebuie să aibă acte de la doctorul care-l tratează pe tatăl lui..
și de doctorul din Canada. Medicamentele astea trebuie să stea aici.
- Va implora. - Știu, văd că mă implora.
Îmi pare rău d-le, va trebui să luați avionul de dimineață.
Medicamentele rămân aici. Îmi pare rău.
Mulțumesc, ai făcut treabă bună. Să mergem.
- Capră. - Ce? - Medicamentele sunt pentru capră.
- Capră? - Da, medicamentele sunt pentru capră.
A spus el asta?
Da, nu am înțeles eu că era vorba despre capră.
Adică, nu ai înțeles bine, că medicamentele
nu sunt pentru tatăl lui muribund?
Nu, în Krakozia, tată semăna cu capră.
Am făcut o greșeală.
- De ce faci asta Victor? - Medicamentele sunt pentru capră.
- Ba nu sunt. - Ba da.
- Ai citit formularul de imigrare, pe cel albastru. - Albastru? - Da, albastru.
Acela care spune că dacă este vorba de animale nu are nevoie de licență.
Foarte bine Victor, foarte bine.
De ce faci asta? Nu îl cunoști, nu știi regulile.
Uită-te la mine. Vream să te ajut.
- Vreau să-l întrebi... - Păi așa... - Nu, nu tu, vreau să-l întrebi pe el...
Vreau să-l aud pe el pentru cine sunt medicamentele.
Te rog, pentru cine sunt medicamentele?
Răspunde d-le Dragovich, pentru cine sunt medicamentele?
Bine, pastilele stau, el plecă.
Capră.
Medicamente pentru capră.
Dați-i pastilele.
Mulțumesc.
Iubește capra aia.
Crezi că este un joc? Crezi că am nevoie de un motiv să te bag în celulă 5 ani?
Intri în război cu mine, intri în război cu Statele și apoi vei ști de ce krakozienii
stau la coada la hârtie igienică ieftină și de ce
Unchiul Sam se șterge la fund numai cu fineturi.
Erau 20 de oameni, armele oamenilor de la imigrări erau scoase...
Erau gata să tragă să-l omoare pe omulețul ăla cu pastilele.
Dar apoi a venit cineva în cameră și a stat în fața acestui omuleț.
Puneți armele la o parte, a spus. Nimeni nu va muri azi.
- Cine l-a salvat? - Da, cine a fost?
Novorski, Victor, Capra.
- Nu arată bine Frank. - Respectam regulile.
Câteodată trebuie să ignori regulile, să te concentrezi asupra oamenilor.
- Oamenii, da. - Compasiunea pentru oameni Frank, asta este baza acestei țări.
Poți învăța ceva de la Novorski.
Fruntea sus, încă nu s-a terminat.
- Aia este pentru mine? - Da, este un pește din insulele Virgine.
Pentru tine.
Pentru perete.
De ce vrei să te duci în New York Victor și ce este în cutia de alune?
- O promisiune. - O promisiune în cutie? - Da.
Lasă-mă să îți fac eu o promisiune Victor și asta vine de la un om care este blocat aici.
Un om care poate fi blocat aici pe următorii 10 ani.
De acum înainte tu și cu mine suntem parteneri.
Dacă eu stau și tu stai.
Tu nu vei pune piciorul în New York.
Nici măcar un singur deget în Statele Unite ale Americii.
- Înțelegi ce îți spun? - Da.
Nu îți place peștele.
Ai câteodată impresia că îți duci viață într-un aeroport?
Nu trebuie să facem asta Victor, te pot trimite într-o cutie.
Te pot trimite oriunde în America.
Ce zici de mașina mea de mâncare, se ascunde.
- Nu, nu pot face una ca asta. - Victor, parcă ai zis să te ajutăm.
- Vreau. - Care este numele ei? - Amelia Warren.
- Credeam că noi căutăm o cale de ieșire nu de intrare.
Trebuie să fii atent, știi că intendentii de zbor nu plac femeile ordinare Victor.
Chestia că zboară peste tot le da peste cap ceasurile biologice.
- Sunt mereu gata de sex, de ce crezi că nu se mai pot opri din zâmbit? - Am găsit ceva.
Eu plec, vor veni după noi.
Cupter, vrei să te relaxezi? Du-te afară și păzește ușa.
- Tu te duci în închisoare, nu eu. - Las-o baltă.
- Amelia Jane Warren? - Jane?
- Bravo Victor, prima clasă. - Când se întoarce?
Peste trei săptămâni.
Amelia, vrei îmbuci să ceva?
Să mănânci ceva?
Cantollone?
Să îmbuci ceva?
Îmbuci să ceva?
Să îmbuci ceva?
Gupter, ai fost vreodată însurat?
- Ce ai zis? - Ai fost însurat vreodată?
Am avut o soție și 2 copii în India, i-am lăsat acolo...
... acum 23 de ani. - De ce?
Aveam un mic magazin de tutun în Madras, facem destui bani să întrețin nevasta.
Într-o zi apare un polițist și îmi spune că-i datorez o taxă, zic "bine".
Este obișnuit și îl plătesc. Dar a două zi același polițist vine.
Și a tot continuat să vină și eu îl tot plăteam.
Și în final în ziua a 5-a iau un cuțit și îl înjunghii în piept.
- Ai omorât un polițist? - Nu, nu am nimerit inima.
- Când au încercat să mă aresteze, am fugit. - Deci, nu te duci niciodată acasă?
Dacă mă duc acasă intru la pușcărie 7 ani.
Și dacă te prinde America, te deportează.
Atâta timp cât țin podeaua curată și capul jos nu au motiv să mă deporteze.
Nu au motiv să observe un om ca mine.
Scuze.
Este ud.
- Vrei să te uiți pe unde mergi? - Ai grijă.
- Amelia. - Victor, scuze.
- Era să mă omoare. - Ești bine? - Sunt bine.
- Îmi place costumul. - Hugo Boss, la reducere 149.99.
Este un chilipir. Nalopeon?
Da și Josephine.
Știi ce i-a dat Nalopeon Josephinei în ziua nunții lor?
Amelia... vrei să îmbuci ceva... mâncare în seara asta?
- Mă inviți la cină? - Da. - Da.
- La ce oră? - La ora cinei.
- Unde mergem? - Știu eu un loc.
- Aveți rezervare? - Novorski...
Un moment, vă rog.
Mulțumesc.
Nu știam că au așa ceva aici.
Foarte drăguț.
Bună seara.
Te rog.
- În seara asta avem Catallones sau pui. - Catallones, vă rog.
Scuze. Pentru d-vs, d-le?
- La fel. - O foarte bună alegere.
- Știai că croissant-ul a fost inventat în România? - Spune-mi.
Este anul 1742 și turcii invadează Bucureștiul
făcând un atac surpriză la adăpostul nopții, dar brutării orașului...
Scuze.
- Deci, brutării... - Nu contează...
- Este o poveste prostească. - Te rog.
Îmi pare rău Victor, nimănui nu-i pasă unde a fost inventat croissant-ul.
Pariez că nici romanilor nu le pasă.
Mie îmi pasă, este istorie. Este adevărul.
- Am 39 de ani. - Nu!
- Da. - Nu!
- Ăsta este adevărul. - Ba nu ai.
Spun la toți că am 33 și majoritatea bărbaților cu care ies cred că am 27.
- Nu, am 39. - Și? Și eu am avut 39 odată.
Aveam 18 ani când am început să lucrez pentru linie și fac asta de peste 20 de ani.
Acum nu mă mai pot preface, asta este.
De asta agenda mea este în ordinea alfabetică
a orașelor și pagerul meu va suna mereu la cină.
Poți opri pagerul.
Aș vrea să pot.
Aștept un anume telefon de 7 ani.
Știu că va veni Victor, de asta nu-l pot opri.
De ăsta stau la hoteluri și am valiza făcută
pentru cazul în care vrea să ne întâlnim.
Am așteptat toată viața.
Doar că nu știu pentru ce dracu'.
Îmi pare tare rău.
- Eu trăiesc aici. - Poftim?
Eu trăiesc aici, în terminal, Poarta 67.
- Trăiești la aeroport? - Da, zi și noapte ca și tine.
Mi-au zis să aștept, așa că aștept.
- Toți cei care zboară regulat simt ca tine Victor, toți așteaptă ceva. - Nu.
- Toți, un zbor, o întâlnire. - Nu, eu nu aștept un zbor sau o întâlnire.
Dar tu ce aștepți?
Este în regulă, înțeleg.
Am o idee.
Ce faci?
- Ești sigură? - Mai mult decât de orice Victor.
- Când te întorci? - Peste 13 zile.
- Dar tu? - Eu voi fi aici.
Dar dacă ți se schimba programul? Poate ar trebui să facem schimb de numere.
Nu, voi fi aici.
Știi ce i-a făcut cadou, Napoleon Josephinei când a cucerit Bavaria?
Spune-mi.
- Hai măi, spune-mi. - Îți voi arăta.
Peste 13 zile de acum.
- Ce face? - Nu-l pot întreba ce face, ar trebui să-i spun ce să facă.
Dacă-l întreb o să arăt ca un idiot.
L-am cumpărat. Am dat toți banii pe asta și vreau...
Scuze, trebuie să faci asta pentru mine, te vei
îngrășa de la mâncarea pe care ți-o voi da.
Te rog, fă asta pentru mine, va fi ultimul lucru pe care te voi ruga să-l faci.
Așteaptă răspunsul tău la bar.
- Trebuie să muncesc. - Va aștepta.
- Cum a fost zborul? - Bun.
Mulțumesc.
- S-a întâmplat ceva? - V-a trebui să veniți cu noi d-nă.
- Cred că glumești, trec pe aici de 2 ori pe lună. - Vă rog urmați-mă.
Trebuie să mă întâlnesc cu cineva.
În munca mea 3 lucruri contează: persoană, documentul și povestea.
Află adevărul despre unul și aflii adevărul despre toate 3.
Am nevoie de ajutorul d-vs să aflu adevărul.
- Cunoașteți un om pe nume Victor Novorski? - Da.
- Știți de ce este aici, de unde este? - Nu, suntem doar prieteni.
- Ați observat că ține o cutie de alune în bagaje? - Și?
- Ce părere aveți despre asta? - Bănuiesc că vrea să facă unt de alune.
Știm că vrea să se ducă la Ramada în Lexington. V-a spus de ce este în New York?
- Nu. - V-a spus unde locuiește? - Nu, ne-am întâlnit la aeroport.
Tot ce știu este că este un antreprenor care trăiește pe drumuri.
- Este un antreprenor? - Da. - Asta a spus?
Amelia, sunt curios, ești genul de femeie care-și poate obține ce bărbat vrea.
De ce Victor Novorski?
Asta este ceva ce unul ca tine nu poate înțelege.
Bănuiesc că ai pierdut avionul iar. Sau ai avut probleme cu bagajele.
Amelia, stai.
Este în regulă Victor, toți bărbații mint, tu nu ești prea bun la asta.
- Nu am mințit. - Ai zis că ești întârziat dar nu mi-ai zis că pentru 9 luni.
Poate vezi bărbații așa cum vrei să-i vezi.
Și eu ce văd? Cine ești tu? Inacceptabil?
- Da. - Vrei să auzi partea amuzantă?
Am rupt-o cu el, am venit aici să-ți spun că nu mai este în viața mea.
Sunt liberă, m-am săturat să aștept. Măcar asta o avem în comun.
Amelia, știi ce i-a dat Napoleon lui Josephina când a cucerit Bavaria?
- Nu. - Îți arăt eu.
Ăsta a fost darul lui Napoleon către Josephina, 1000 de fântâni.
- Ai construit asta pentru mine? - Te rog, stai, să nu te uzi.
Trebuia să arunce multă apă până în tavan.
Spune-mi adevărul.
Ai scăpat dintr-un spital de nebuni?
Ești un criminal?
Trăiești aici Victor, stai la Poarta 67, vreau să știu de ce.
Îți arăt.
- Tata. - Doamne Victor te rog spune-mi că tatăl tău nu se afla în cutia aia.
Asta este jazz.
Tată, Dimitorov Novorski, a văzut poza asta într-un ziar unguresc în 1958.
A zis că s-a uitat la poza aia 7 zile. Luni, marți...
- Cine sunt? - Golbessi, mai mulți. Sunt vreo 50 de inși aici.
După ce s-a uitat la fotografie 7 zile, tatăl meu
i-a venit o idee și a început să scrie scrisori la Club New York.
I-a rugat pe călugări să scrie în engleză, sute de scrisori.
Apoi a așteptat, zile, luni ani, tata a așteptat.
40 de ani.
Și toți s-au semnat.
Unul câte unul.
Toți și-au scris numele și l-au trimis lui tata.
Toți în afară de unul, Benny Goldson.
Saxofon. Tata a murit înainte ca Benny să-i trimită lui tata semnătura lui, și
i-am făcut o promisiune.
I-am promis că voi merge la New York, îl voi
găsi pe Benny și îi voi pune numele în cutie.
Și stai aici de atâta timp să faci asta pentru tatăl tău?
Și el ar face la fel.
Ai zis dacă aștept ceva și am zis da.
Toți așteptăm.
Tu ce aștepți?
Pe tine, pe tine te aștept.
Ce?
Războiul s-a sfârșit.
Bine, toată lumea să ridice paharele pentru prietenul meu Victor, Capra.
- Să nu-și mai piardă niciodată țara. - Kracozia.
Amelia, tu aici?
Uite, războiul... vino. Războiul din Kracozia s-a sfârșit.
Pace. Războiul s-a sfârșit.
- Știi, prietenul meu din Washington? - Da. - Are multe relații.
Este un permis Victor, o viză de urgență pentru o zi cu numele tău pe ea.
- Viză? - Da. - De la prietenul tău? - Da.
- Du-te în New York, găsește-l pe ultimul și pune-l în cutie. - Mă duc la New York? - Da.
Amelia, tu vino cu mine.
Prietenul tău a făcut asta pentru mine, de ce a făcut-o?
A făcut-o pentru mine.
Ți-am zis să nu te apropii de mine Victor, dar nu ai înțeles, cred că erai confuz.
Nu sunt confuz de nimic. Nu de asta.
Îmi pare rău, întârzii.
Amelia, de ce pleci?
Știi ce i-a dat Napoleon Josephinei la nunta lor? Un lacăt de aur.
Și în interior a făcut o gravură.
Destinul.
- Bună iubito. - Bună. - Mi-a fost dor de tine.
Haide.
Următorul.
Victor?
Bună Dolores, ce mai faci astăzi?
Ce ai aici?
Oh, nu, nu este semnată.
Ce este?
Este o viză de o zi, pentru autentificare trebuie validată de șef.
- Dixon. - Da.
Războiul din țara mea s-a sfârșit.
Da, știu.
Felicitări.
Este ciudat, nu Victor? Când aștepți atâta timp pentru ceva...
acel moment, am avut și eu momentul ăla astăzi.
Vezi insigna asta? Asta înseamnă că am fost numit șef.
Asta înseamnă că autoritatea mea asupra acestui aeroport este absolută.
Biletul tău și pașaportul tău.
Este timpul să pleci acasă.
Ofițer Wayland, condu-l pe d-l la terminal și asigură-te că nu ratează zborul.
La revedere Victor și noroc.
Cred că vreau să mă duc la New York.
- Nu face asta mai dificilă Victor. - Nu mai sunt inacceptabil.
- Ți-am zis că s-a terminat. - Merg... New York.
- Ești sigur că vrei să faci asta? - Merg la New York, acum.
O îndatorire a slujbei mele este să scap de cei nedoriți și sunt câțiva.
Ca tipul ăsta Joe Mollroy, cred că-l știi,
Joe este aici de 20 de ani, dar se pare că
joacă poker după program aducând băutură, marijuana, săracul își va pierde pensia.
Mi se pare că are și copii.
Și apoi mai este și acest băiat, Enrique Cruz, cred că îl știi și pe Enrique
duce oameni în zona de preparare a mâncării ceea ce este a amenințare a securității.
Săracul, mi se pare că este proaspăt căsătorit, dar va trebui să-i dau drumul.
Și apoi mai este și Gupter Raja, este om de
servici, dar se pare că este căutat în India
pentru atacarea unui polițist în 1979.
- Va trebui să-l deportez. - Mă voi duce acasă.
- Pardon, ce ai spus? - Mă voi duce acasă.
- Lasă-i în pace, mă duc. - Azi. - Da.
- Dacă nu te urci în avionul ăla Victor, pleacă toți, ai înțeles? - Da.
Bine.
- Victor, nu trebuie să faci asta. - Poți lupta împotriva lor, te ajutăm noi.
- Îți datorez atât de mult, lasă-mă să te ajut. - Este prietenul tău, toți suntem.
Suntem o familie acum.
Gupter, la revedere.
Ne-ai păcălit, ne-ai făcut să credem că vei ieși pe ușile alea
că vei lupta cu ei, de ce nu lupți?
Războiul s-a sfârșit.
Atunci du-te, dispari, du-te acasă și spune-le că nu vei reuși.
Ai fost atât de aproape de America dar
nu ai avut curajul să te duci de aici aici.
- Ești un laș. - Avionul a venit la timp.
Ești un laș.
- Îmi faci scârbă. - Ce este cu tine, omule, potolește-te.
Se uită toți la mine de parcă...
Uită-te la mine, hai uită-te la mine.
Este ceva ce ar trebui să știi.
Gupter.
Mă duc acasă.
Dispari.
Atenție, vă rog, zborul spre Krakozia va fi întârziat pe termen nelimitat.
Aveți rezervare?
Îmi spune și mie cineva ce dracu' se întâmplă acolo jos?
Suntem în spatele tău.
Victor pleacă.
- Monica, Victor pleacă. - Știu, se duce acasă.
- Se duce la ușile principale, în oraș. - Ce?
În numele magazinului îți dau acest peștișor, aduce noroc.
Uite un aparat foto.
Nu știu unde te duci dar asta îți va ține cald la picioare.
- Toată lumea pe poziții. - Suntem aici. - Așa, asigurați ușa.
Îmi pare rău Victor.
- Ia-l. - Stai pe loc Victor.
Vezi ușile alea?
Alea sunt ușile spre oraș, spre State, întoarce-te.
Ninge în oraș și vei avea nevoie de asta.
- Noroc. - Nu, nu, nu, nu, nu, nu...
- Îmi va fi dor de tine. - Încearcă să nu rămâi blocat.
Arestați-l!
Taxi.
Mulțumesc.
- Unde mergem? - 161 Lexington.
- Ia-o te rog pe pod, este mai rapid. - De unde ești?
- Victor Novorski, Kracozia. - Eu sunt Goran, Albania.
- Tu când ai venit în New York? - A... joi.
D-le, vreți să semnalăm roșu și să punem paza să caute în fiecare vehicul?
D-le?
5.30 de la Tokyo tocmai a aterizat avem 2 avioane care se apropie,
noaptea se apropie și 1500 de oameni se îndreaptă spre noi.
Toată lumea înăuntru.
- Vă cazați d-le? - Nu, nu mă cazez, eu...
- Vreau să merg în locul ăsta. - Holul este după colț.
Au concerte de muzică și momente vesele în fiecare seară.
Să mai facem odată "Killer Joe", nu a mers prea bine aseară și vreau să... da?
- Sunteți Benny Goldson? - Da, sunt.
Eu sunt Victor Novorski, din Kracozia.
- Tatăl meu Dimitri Novorski era mare fan al muzicii d-vs... - Fân de jazz, fantastic.
Vă puteți semna vă rog?
Puțin mai târziu, trebuie să începem acum.
- Doar un minut. - Bine, voi aștepta.
Taxi.
Unde vrei să mergi?